PERJANTAIAAMU
MERIFESTIVAALI
Asetutaanko tähän? -Sopii.
Tähän!
Hyvää työtä. Tunti on päättynyt. -Hei hei.
Asujen on oltava valmiita huomenna.
Muistetaan. -Hei hei, Hélène.
Delphine! Katso, he ovat saapuneet. He asettuvat torille.
Lasten kanssa on harjoiteltava sunnuntaiaamuna.
Ei tarvitse. -Eikö?
Olemme kaksoset, myös tähtimerkiltä sellaiset.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Kaksi nuorta neitosta miehiä jo varhain rakastaa.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Äiti meidät aivan yksin kasvatti.
Siksi hän aina ahkerasti uurasti.
Jotta meille opin tie aukeaisi-
hän myi ranskalaisia jatkuvasti.
Isä on meille täysin tuntematon-
mutta kun riisumme, se näkyvissä on.
Kummallakin alaselässä on-
samanlainen luomi kuin isän poskessa.
Olemme kaksoset, myös tähtimerkiltä sellaiset.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Pidämme leikinlaskusta ja sukkeluuksista.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Olemme iloisia ja huolettomia.
Me rakkaudelta odotamme suuria:
perhosia vatsassa ja suurta intohimoa.
Olemme valmiita täysin hullaantumaan.
Olemme herkkiä ja romanttisia.
Soitamme, laulamme ja tanssimme.
Etsimme miestä hyvää ja miestä niin komeaa.
Ihannemiestämme vikoineen päivineen.
Olemme kaksoset, myös tähtimerkiltä sellaiset.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Meillä on järki kohdallaan. Nokkeluus aina palkitaan.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Pianonsoiton opettaminen kalventaa.
Sävelasteikot haluan jo unohtaa.
Maaseutu alkaa mulle nyt riittää.
Pariisissa musiikki mut elättää.
En aio ikuisesti tanssia opettaa.
Pariisissa mullekin tilaisuus koittaa.
Miksi opettaisin muille askeleita-
kun voin esiintyä oopperan baletissa.
Olemme kaksoset, myös tähtimerkiltä sellaiset.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Nyt kaksi sydäntä nauttii elämästänsä.
Mi-fa-sol-la-mi-re Re-mi-fa-sol-sol-sol-re-do
Jo melkein kaksitoista. Olen myöhässä.
Haetko Bouboun? -Etkö sinä voisi?
Haen iltapäivällä. -Menenkö hattu päässä?
Menen. En sittenkään.
Tapaan Guillaumen. -Mitä hän haluaa?
Tavata minut. -Antaa hänen odottaa.
Tuletko kotiin lounaalle? -Tulen, mutta vasta yhdeltä.
Missä puuterirasia on? Tässähän se.
Soitamme selloa, trumpettia ja banjoa.
Pidämme leikinlaskusta ja sukkeluuksista.
Meillä on järki kohdallaan. Nokkeluus aina palkitaan.
Olemme kaksoset, myös tähtimerkiltä sellaiset.
Hei sitten. -Hei hei.
Anteeksi.
Mihin menette? -Kahvilaan.
Tulemme mukaan.
Päivää. -Päivää.
Ranskaperunat. -Siis kahdet ranskanperunat.
Tulitteko festivaalia varten? -Kyllä. Se tuo asiakkaita.
Kyllä niitä riittää. Olkaa hyvät.
Menemme kiertelemään kaupungille. -Nytkö?
Ehdimme kyllä. Heippa.
He vähät välittävät. -Olettepa töykeitä daameillenne.
Eivät he ole daamejamme. Oikeastaan.
Esiintyvätkö he? -Vaalea tanssii intialaista-
ja punapää kiinalaista.
Se on vaikeampaa. -Onpa kiinnostavaa.
Hän on pomo. Minä vain avustan. Olen mekaanikko.
Päivää, Yvonne. -Hei, Maxence.
Hei kaikki. -Taiteiletko yhä?
Enemmän kuin koskaan. -Se on synnynnäistä.
Pääsen siviiliin kolmen päivän päästä.
Yksi kola. -Ei meillä ole. Eihän?
Ei, mutta muita juomia on. -Olut sitten.
Oletko löytänyt hänet? -En vielä, mutta olen kärsivällinen.
Yksi olut. -Onko hän löytänyt tytön?
Ei. -Mitä hän on kadottanut?
Ihannenaisensa. -Jota ei ole koskaan ollutkaan.
Hän on maalannut naisen. Hän on taiteilija ja runoilija.
Kaikkihan ihannenaista etsivät.
Älä sure, Maxence. Kyllä naisia riittää.
Olen etsinyt kaikkialta, kotoa ja maailmalta.
Venetsiasta ja Jaavalta, Manilasta ja Angkorista.
Oli Jeanne ja Victoria, Venus ja Mona Lisa.
En ole häntä löytänyt ja etsin yhä vain.
En tiedä missä hän on, mutta mielessäin kuva on.
Annoin hänelle nimen ja korvissain kuulen äänen.
Olen piirtänyt vartalon. Myös kasvot maalannut oon.
Kuva yhtä suurta rakkautta on.
Hänen kauneutensa on naisen romanttisen.
Kuin Botticellin luoma, katse niin viaton.
On profiili neitosen kuin mytologian neitsyen-
joka vaeltelee museoissa ja nuorten poikien unelmissa.
Askeleet kaunokaisen tuovat mieleen muistot lapsuuden.
Ne mielessäni tanssivat, utuisesti keinuvat.
Otsalla kultaiset hiukset kimaltaa-
kun merituuli ja aurinko niihin tarttua saa.
On silmänsä ja kätensä niin ihanat.
Hänestä kertoa voin monet tarinat.
Häntä haluan aina rakastaa-
mutta uneksi kai se jäädä saa.
Kaikkialta olen etsinyt, mutta en ole löytänyt.
On silmänsä ja kätensä niin ihanat.
Hänestä kertoa voit monet tarinat.
Häntä haluat aina rakastaa-
mutta uneksi kai se jäädä saa.
Kaikkialta olet etsinyt, mutta et ole löytänyt.
Onko hän nyt kaukana vai aivan selän takana?
Tiedän vain, että hän jossain on.
Onko hän tyttö tavallinen vaiko kuninkaallinen?
Syntyperällä ei ole väliä. Itse kirjoitan vain riimejä.
Rakkaus kulkee omia polkujaan.
Olipa kaunis kuvaus, mutta en ole nähnyt häntä.
En minäkään. -Minä pidän punapäistä.
Voi taivas. Oletko nähnyt Delphineä? -En.
Hän on varmasti unohtanut hakea Bouboun.
Menisitkö sinä? -En voi. Olen jo myöhässä.
Minun on laitettava pöydät kuntoon. -Olen pahoillani. Hei sitten.
Hei hei. -Hei.
Voisitteko te mennä? Koulu on aukion toisella puolella.
Mikä ettei. -Todella ystävällistä.
Kysykää Bouboua. Hän on poikani. Nuorimmaiseni.
Minä en voi lähteä täältä. Olen kiinni tässä akvaariossa.
Minä, jonka oli tarkoitus elää Tyynenmeren rannalla-
kuunnella ihanaa musiikkia ja lukea runoja.
Yvonne. Liima on loppu.
Ostaisitteko samalla liimaa? Kiitos.
Boubou!
Hei, Delphe.
Oletpa likainen! Housut ovat aivan uudet.
Sinäkö olet Boubou? -Mitä te haluatte?
Päivää. Tulimme hakemaan Bouboun.
Kuka antoi luvan? -Kahvilan nainen.
Onpa teillä otsaa. -Tulimme festivaalin vuoksi.
Niinpä tietysti.
Olet hyvin kaunis. -Ei mitään uutta.
Mekkosi hajoaa. -Hiljaa.
Tuleeko hän kanssamme? -Haluan mennä.
Ettehän sieppaa häntä? -Emme me kertoisi.
Se käy kyllä hyvin. Minulla on tekemistä.
Hei sitten. Ole kiltisti. -Hei.
Näkemiin. -Näkemiin.
Tätisi on hyvännäköinen. -Hän on siskoni.
Haluan karkkia. Ollaanko tässä koko päivä?
Hei, sulosilmä. Näytätpä kauniilta.
Tarkoitat kai vartaloani. -Niin juuri, rakkaani.
Jollen rakastaisi sinua näin paljon, olisin mustasukkainen.
Tunnen ylpeyttä ja kaipausta, koska haluan sinua.
Herätänkö vain tuhmia ajatuksia? -Ahnaita ja intohimoisia.
Ja suulaita. Rakastat omaa ääntäsi.
Sinun ja minun. Rakastan sinua. -Siksikö pyysit minut tänne?
Jonain päivänä sinusta tulee vaimoni. -Olen jo sanonut ei.
Miksi sitten tulit? -Koska viihdytät minua.
Voin kyllä lakata käymästä.
Tuossahan olen minä! -Niin, kaunokaiseni.
Et kertonut poseeraavasi sotilaille. -Miten niin? Kuka sen on maalannut?
Eräs sotilas. Hän sanoo olevansa taiteilija ja runoilija.
Tunnetko hänet? -En.
Hämmästyttävän yhdennäköinen. -Pelkkää sattumaa.
Siinä olen minä. -Se on vain kuva.
Arvoton muotokuva, joka perustuu mielikuvitukseen.
Kuvan nimi on vaatimattomasti "Ihannenainen".
Ihannenainen. Hän rakastaa minua. Millainen hän on?
Tylsä. Mitäänsanomaton. -Haluan tavata hänet.
Hän lähti juuri Pariisiin ja viipyy jonkin aikaa.
Ei hän ole sinun tyyppiäsi.
Luulet tuntevasi unelmain, mutta et niitä tunne lain lain lain.
Jos tietäisit mistä haaveilen, ällistyisit yhä uudelleen.
Et saa koskaan tietää.
Tiedän tarkkaan, älä väitä vastaan. -Et tiedä, mikä saa minut nauramaan-
miksi haluan tanssahdella ja unelmiini vaellella.
Pelkkä koriste olen sinulle. Mitä viehättää, kerro minulle.
Mua pidät typeränä. Aivan sama sulle on, oonko onneton.
Sinulle on samantekevää.
Mikään ei ylpeyttäsi horjuta kai. Pilkkaa osakseni saan vain vain vain.
Rakastat rahaa kaikkein eniten, mutta mitä minä silloin merkitsen?
Jos todella rakastaisit minua...
Miksi toistaisin yhä uudelleen? -Jos rakastat, sanoisit sen sen sen.
Kun kyllästyt minuun, sanot: "Aika on rahaa."
Minulle aika on vain rakkautta.
Se on naurua, laulua ja ihanuutta.
Se on luotujen öiden kauneutta. Aika on rakkautta.
Elämä on juhlaa.
Et ole rakastajain. On tunteet valhetta vain vain vain.
Palaa vapauteen ja villeihin suhteisiin.
Pian unohdat minut.
Miksi helposta vaikeaa teet? -Naiset sinulle räpsyttelee.
Ehkä samettiseen ääneen ihastut, mutta rakkaus tuo suuret laskut.
Pahoittelen suoruuttain, mutta sydäntäin et saa lain.
Ei riuduta hitaasti, vaan todetaan järkevästi:
meidän suhteemme on ohi.
Hyvästi, Guillaume. -Näkemiin, rakkaani.
Silmäsi ovat yhtä siniset kuin tuo taulu.
Ei se minun vikani ole. -Sinähän rakastat sinisiä silmiä.
En ole koskaan nähnyt vastaavaa.
Outoa. Ei taulu sitten ole abstrakti. Se kuvaa hänen silmiään.
Eivätkä ne ole abstraktit. Kuva näkee sinut kuten minä.
Katso, äiti. -Ei teidän olisi tarvinnut.
Pikku juttu vain.
Kiitos.
Tässä. -Kiitos paljon.
Maistuuko juotava? -Maistuu.
Tapasimme upean blondin. Siskosi. -Ei minulla ole siskoa.
Se oli Delphe. -Ai Delphine. Hän on tyttäreni.
Todella kaunis. -Kuten sinäkin.
Niin minulle on sanottu. -Varoitus! Myrsky merellä.
Älä metelöi.
Hei, Dutrouz. -Hei.
Uusia ystäviä. -Subtil Dutrouz.
Subtil kuten parfyymi, ja Dutrouz z-kirjaimella.
Bill kuten biljardi. -Ihan tavallinen Etienne.
Tämä on sinulle. Se on atomisukellusvene.
Pitääkö liima? -Hyvin pitää.
Näin taas ne saappaineen ja kivääreineen.
Nitistäisivät meidät kuin elukat.
En ota mitään, kiitos. Piipahdan taas iltapäivällä.
Kuka hän on? -Isoisän ystävä.
Mitä hän tekee? -On eläkkeellä. Entä te?
Mekö? Kuljemme paikasta toiseen.
Myymme polkupyöriä, veneitä ja moottoripyöriä.
Päivä siellä, toinen täällä. Elämme vapaina tien päällä.
Olemme täysin vapaita, ilman mitään murheita.
Ei hapanta vaan makeaa.
Ei itkua vaan naurua.
Ei vaisua vaan menevää.
Ei surua vaan säpinää.
Maa tyttöjä on pullollaan. Kukasta kukkaan mennä saa.
Joka satamassa kaunokainen, joka kaupungissa samanlainen.
Ihanaa on merituuli, hyvä viini ja punahuuli-
kalpea aamuaurinko, hurja iltamyrskykin.
Lapsen lämmin hymy.
Keskipäivän ruokalepo.
Villi rakkaus kedolla.
Ja tuulen tuntu iholla.
Elämämme matkaa on, huominen on tuntematon.
Kaunokainen naurahtaa ja elämä on ihanaa.
Päivä siellä, toinen täällä. Meille elämä on romanssi-
ja se sujuu kuin tanssi. Olemme täysin vapaita.
Ei tylsyyttä vaan väriä.
Ei tyhmyyttä vaan älyä.
Ei kiertelyä vaan rehellisyyttä.
Aseet korvataan halauksin.
Kuljemme juhlasta juhlaan. Ei meitä osoitella turhaan.
Sinne tänne matkustamme ja runoja rustaamme.
Päivä vakava, päivä hauska. Elämässä on kaksi puolta.
On tragediaa ja komediaa.
Ystäviä läpi elämän.
Olemme prinssejä pelottomia-
ritareita täysin rahattomia-
mutta sydän täynnä kultaa on.
Kuljemme paikasta toiseen, halki maiden ja merien.
Sinne tänne matkustamme ja tien päällä elää saamme.
Kuljemme paikasta toiseen, halki maiden ja merien.
Sinne tänne matkustamme ja tien päällä elää saamme.
Mikä on? -Olen surullinen ja tylsistynyt.
Jätät jotain kertomatta. -Erosimme Guillaumen kanssa.
Hyvä. En ole koskaan pitänyt hänestä.
Arvaa, mitä mietin? -Elämäsi miestä.
Mistä tiesit? -Se on helppoa.
Sinulla on aina tuo ilme, kun ajattelet elämäsi miestä.
En tiedä missä hän on, mutta mielessäin kuva on.
Annoin hänelle nimen ja korvissain kuulen äänen.
Unissain ne kasvot näen, koko kuvan luonut oon.
Kuva yhtä suurta rakkautta on.
Hänen komeutensa on miehen romanttisen.
Hän on lahjakas kuin jumalallinen Rafael.
Hän on filosofi niin demokraattinen.
Runoilija loputtoman romanttinen.
On silmänsä ja kätensä niin ihanat.
Hänestä kertoa voin monet tarinat.
Häntä haluan aina rakastaa, mutta uneksi kai se jäädä saa.
Olen uneksinut hänestä, mutta en vielä löytänyt.
Onko hän kaukana vai aivan selän takana?
Hänet varmasti tapaan, sillä hän jossain on.
Sanoi järki mitä vain, sydän on ehdoton.
Se kulkee omaa polkuaan. Mä olen voimaton.
Olen voimaton.
Sellaisia miehiä ei taida löytyä Rochefortista.
Ei juuri nyt. Hän on Pariisissa. Hän maalasi kuvan minusta.
Kuka hän on? -Taiteilija, jota en vielä tunne.
Hän on olemassa ja rakastaa minua. En vain ole koskaan tavannut häntä.
Sinulla on kuumetta. Lähdetään sitten Pariisiin.
Entä oppilaat? Ja rahat? -Olemme vielä vapaita.
Lähdetään Pariisiin ensi viikolla. Nyt menen tapaamaan herra Damea.
Mitä naurat? -Onpa tyhmä nimi.
Hän on mukava ja tuntee Andrew Millerin.
Kuka Andrew Miller on? -En tiedä.
Amerikkalainen säveltäjä. He opiskelivat yhdessä.
Andrew Miller konsertoi Pariisissa. Dame voi suositella minua.
Eikö ole mainiota? Myöhemmin haen Bouboun.
Älä turhaan. Äiti lähetti aamulla kaksi miestä.
Menin koululle aivan turhaan.
Lähtikö Boubou kahden vieraan miehen matkaan?
Kaupunki on täynnä sotilaita ja sadisteja.
Tuollainen täti ei löydä koskaan miestä.
Olen syntynyt 12 minuuttia aiemmin. Se ei tee minusta tätiä.
Siinä! Keksin aiheen konsertolleni.
Päivää. -Haluaisimme Schubertin "Ave Marian".
Selvä. Schubert... Tässä.
Siinäkö kaikki? -Kyllä. Kiitos.
Näkemiin. -Näkemiin.
Päivää, herra Dame. -Päivää.
Nuottipaperi tuli perille. Pahoittelen viivettä.
Liikkeen valmisteluun on mennyt kovasti aikaa.
Rochefort ei ole Pariisi, ja olen vielä uusi täällä.
Näyttääpä hienolta. -Halusin luoda musikaalitunnelman.
Mihin sen paninkaan? Tässä.
Ovatko järjestelyt valmiit? -Lapset harjoittelevat kovasti.
Sävelsin heille pienen kolmiäänisen kappaleen.
Paljonko olen velkaa, herra Dame? -12 frangia.
Ja kutsukaa minua Simoniksi.
Niinkö? -Sukunimeni on niin hassu.
Minä olen Solange. -Solange.
Auringon säteet ja enkelin lento.
Oikein sopiva nimi.
Haluaisin pyytää palvelusta. -Mitä voin tehdä?
Menen ensi viikolla Pariisiin, ja sanoit tiistaina-
että voisit esitellä minut säveltäjä Andrew Millerille.
Tietysti. Emme ole nähneet koulun jälkeen, mutta olemme ystäviä.
Andy palasi opintojen jälkeen Yhdysvaltoihin. Hän menestyi-
ja keräsi mainetta. Elämä vei meidät erilleen.
Onpa hyvä, että hän on Ranskassa. Kirjoitan hänelle heti.
Hän pystyy varmasti auttamaan.
Jonain päivänä olet suuri säveltäjä.
Toivon niin.
Sävelsin aamulla konserton kolmannen osan.
Soittaisinko sen? -Mielellään.
Upeaa. Mikä runsaus, intohimo ja lyyrisyys.
Minäkin pidän siitä kovasti.
Milloin lähdet? -Festivaalin jälkeisenä maanantaina.
Ethän ymmärrä väärin, mutta kun morsiameni lähti 10 vuotta sitten-
tunsin saman vihlaisun sydämessäni.
Morsianko? -Siksi lähdin Pariisista.
Muutin tänne kuukausi sitten muistojen vuoksi.
Asuuko hän Rochefortissa? -Ei vaan Meksikossa.
Tapasimme täällä. Tavallisen miehen erikoinen tarina.
Morsiameni häpesi nimeäni.
Se kai häntä kammotti. Siksi luotani hän lähti-
mitään sanomatta, hyvästejä jättämättä.
Kymmenen vuotta sitten hänet viimeksi näin.
Oli hetki suloinen, kun hän kertoi näin:
meitä kaunis perhetapahtuma odottaa.
Se miehen ylpeydellä täyttää ja naiselle onnen näyttää.
Silti nimekseen ei halunnut hän "madame Dame".
Hän minua rakasti ja oli muusani.
Mutta tiennyt en, että runoilija keksi sen.
Nimi tällainen toisi häpeän suuren.
Kun sen ymmärsin, jo kaiken menetin.
Olin komea nuorukainen, hän kaunis neitonen-
joka aikomattaan sai pienet kaksoset.
En koskaan heitä tavannut. He asuivat koululla-
eivätkä tulleet iltaisin kotiin.
Parin vuoden jälkeen eräs ystävä yhteinen-
kertoi miehen ulkomaalaisen pyytäneen kättä naisen.
He lähtivät yhdessä Meksikoon.
Tyynenmeren rannan lempeään eloon.
Nyt olen yksin kuin petetty mies.
Halusin kaupunkiin, jossa hänet tapasin.
Siksi tänne matkustin ja kodinkin perustin.
Kauniit muistoni sydämeni verhoaa.
Etkö nähnyt häntä enää koskaan? -En.
Hän nauttii elämästä Acapulcossa. Hän rakasti aurinkoa.
Minä tässä vain höpötän.
Kirjoitan Andylle. Toivottavasti hän muistaa minut.
Ehkä hänellä on noussut maine päähän.
Tarkoitan, että hän voi olla pöyhkeä. -Ei sentään. Andy on mukava mies.
Pidät hänestä varmasti.
Onko kello jo neljä?
Näkemiin, Simon. -Näkemiin, Solange.
Ei hän varmaan tule. -Ei poika voi mennä yksin kotiin.
Anteeksi. -Annetaan neidille tietä.
Boubou!
Hei, Solange. -Hei.
Alushameesi näkyy.
Oletko taas tapellut? Katso nyt. Se on tyhmää.
Hei, Boubou. -Tulitte sittenkin.
Mitä te haluatte? -Viemme Bouboun kotiin.
He ovat ystäviä. -Tulimme festivaalia varten.
Milloin lähdette? -Maanantaina.
Hyvää matkaa sitten. -Neiti. Alushame näkyy.
Tiedän. -Tätisi on kovin nyreä.
Hän on siskoni. -Onpa hän muuttunut aamusta.
Antaa olla. -He ostivat minulle karkkia.
Minä ostan lakritsia. -Haluan mennä heidän kanssaan.
Sitten et saa lakritsia.
Anteeksi.
Ei se mitään.
Oletko muusikko? -Olen.
Hei sitten. -Neiti...
Alushame näkyy. -Tiedän. Ei se haittaa.
Neiti...
Voimmeko tavata uudelleen? -En tiedä.
En usko.
Mennään. Tässä.
Olipa röyhkeä tyyppi.
Tämä on g-mollissa.
I'm sorry, neiti. Olen rakastunut.
Kuinka onnekasta. -Teen parhaani.
Tulin tänne Rochefortiin tapaamaan ystävää.
Hän Simon Dame on nimeltään ja täällä asustaa.
Tapasin tytön ihanan, hän hulluksi teki mut.
Tytön kadotin, mutta rakkauden sain.
Piti matkustaa mantereelta toiselle-
jotta tilaisuus tällainen osui minulle.
Nyt elämäni muuttuu ja saa merkityksen.
Piti vain palata takaisin Ranskaan.
Ciao!
Oletko valmis? -Emme voi lähteä hyvästelemättä.
Sydän hakkaa. -Se on normaalia.
Kuuntele. Olen saanut tarpeekseni. He käyttävät meitä hyödyksi.
En rakasta Etienneä. Billin silmät eivät ole siniset.
Seikkailu odottaa meitä. Ja vielä... -He tulevat.
Mitä teette? -Etkö näe? Lähdemme.
Mitä? Kenen kanssa?
Merimiesten. -Älä itke. Ei se hyödytä.
He ovat typeriä. -Rakastamme heitä, mutta mitä siitä.
Tarjosimme huipputilaisuuden, ja he häipyvät ennen esitystä.
Joidenkin seiloreiden takia!
Merimiehet ovat hauskempia kuin kaikki muut yhteensä.
Merimiehestä ei ole puolisoksi. -Mutta on kuumaksi rakastajaksi.
Oli puoliso tai rakastaja, aina poissa kotoa on.
Sattuma ohjaa usein oikeaan, mutta nyt se erehtyi-
kylväessään kuivia ruusuja meidän kahden sydämeen-
kylväessään kuivia ruusuja meidän kahden sydämeen.
Jos rakkautemme ruusut jo täysin kuivuneet-
ja mielesi merelle halajaa, ei ole enää puhuttavaa.
Haluatko, että henkesi vien vai itse suruun kuolen?
Sinä pystyt naisen viettelemään: tuo nenä, suu ja hiukset.
Jos silmäsi olisivat siniset, rakastaisin ikuisesti.
Jos silmäni eivät sinussa enää rakkautta sytytä-
jos sydämesi sykkii merimiehelle, mitä siihen minä sanon?
Pitääkö minun kauhistua ja mustasukkaisuudessa riutua?
Ethän ole vihainen, tai muuten itken kyynelen.
Meikit lähtevät valumaan, kun kyyneleitä vuodattaa.
Menkää, kauniit kyyhkyt. Lentäkää kaus pois.
Eivät silmämme eivätkä sanamme saa sydäntänne lepattamaan.
Lentäkää pois jo, lintuset. Nauttikaa ja rakastakaa.
Hei sitten. -Oletko aivan varma?
Maa tyttöjä on pullollaan. Kukasta kukkaan mennä saa.
Päivä siellä, toinen täällä. Meille elämä helppoa on...
Braque, Picasso, Klee, Miró, Matisse. Siinä vasta elämää.
Niinpä niin. Entä sinä itse?
Et kai sentään maalaa kasarmilla? Sellainen ei käy.
Minulla on huone kaupungilla. Oma ateljee.
Pujahdan joka ilta ulos ja menen sinnen maalaamaan.
Ensi viikolla matkaan Pariisiin ja myöhemmin pidän näyttelyn.
Jos vapaudut armeijasta. Kaikkialla menee huonosti.
Tulee mieleen vuosi 1939. Näin se alkoi.
Näin aamuisen pelleilynne.
Ne olivat harjoitukset. En pidä niistä lainkaan.
Ensi viikolla olen taas siviilissä. Vapaus! Vai mitä, Yvonne?
Kaikki miehet lähtevät täältä. -Miten niin kaikki?
Liioittelin hiukan. Muistelin vain menneitä.
Eihän se teitä koske. Tuoli menee kohta rikki.
Muistelit rakkaustarinaa. -Mitä muukaan?
Se oli salaista intohimoa.
En ole kertonut kenellekään. Kukaan ei tiedä.
Eivät edes tyttäreni. -Olet kertonut heistä paljon.
Haluaisin tavata heidät. -Älä höpsi.
Jos ymmärsin oikein, rakkaustarina päättyi ikävästi.
Sulhasellani oli hirveä nimi.
Se minua kammotti niin suunnattomasti.
Siksi hänet jätin mitään sanomatta.
Kymmenen vuotta sitten sydämensä särjin.
Oli hetki suloinen, kun hänelle kerroin näin:
meitä kaunis perhetapahtuma odottaa.
Se naiselle onnen näyttää ja miehen ylpeydellä täyttää.
Boubou oli tuloillaan, pieni poikarukka.
Hän oli komea nuorukainen, minä kaunis neitonen-
joka aikomattaan oli saanut kaksoset.
Hän ei tavannut tyttöjä. He asuivat koululla-
eivätkä tulleet iltaisin kotiin.
Parin vuoden jälkeen eräs ystävä yhteinen-
kertoi hänelle, että rikas meksikolainen-
vei minut mukanaan Tyynenmeren rannalle.
Se oli valhetta alhaista ja katkeraa.
Nyt olen aivan yksin enkä enää nuorikaan.
Halusin kaupunkiin, jossa rakkaus kukoisti.
Siksi tänne matkustin ja kodin perustin.
Muistojeni murheellisten keskellä elelen.
Etkö tiedä, mitä hän tekee? -En.
Hän asuu varmaan Pariisissa. -Sinun pitää etsiä hänet.
Niin. Mikä se hirviömäinen nimi on?
Simon Dame. Minusta olisi tullut "madame Dame". Naurettavaa.
Oikea paskiainen. -Eihän. Rauhoitu.
Paskiainen. -Paskiainen, jolla on hurmaava nimi.
"Madame Dame". Huvittavaa.
Teinkö siis virheen? -En minä niin sanonut.
Mennäänkö? -Onko se varmasti esittävää taidetta?
Niinhän minä sanoin. Ainoa sellainen työni.
Tuletko mukaan? Menemme katsomaan muotokuvaa.
Se on taulukauppias Guillaumen galleriassa.
En millään voi. -Halveksitte työtäni.
En tietenkään. -No, hei sitten.
Näkemiin. -Näkemiin.
Hei, äiti. -Hei.
Hei, isoisä ja Josette. -Hei.
Mikä on? Olet itkenyt. Huomaan kyllä.
Hei. -Hei.
Pidän hatustasi. -Niin minäkin.
Mitä muuta kuuluu? -Tapasin elämäni miehen.
Muuten pelkkää työtä.-En ole nähnyt Delphineä kolmeen päivään.
Meillä on paljon töitä. Ensi viikolla lähdemme Pariisiin.
Minä esiinnyn konserteissa ja Delphine oopperan baletissa.
Emme jää homehtumaan tänne. -Olette tarpeeksi vanhoja päättämään.
Dutrouz on oikeassa. Koko ajan jossain soditaan.
Miksi aina on pakko tapella? -Unohdin lakkini.
Heippa, Maxence! -Hei.
Kuka tuo oli? -Maxence.
Taiteilija, joka on asepalveluksessa. Boubou!
Alas sieltä. Olen kieltänyt sinua kiipeämästä pöydille.
Mikä vekara.
Lähdetkö jo? -Menen kotiin. Hei hei.
Tulkaa syömään huomenna. Dutrouz tulee.
Kuka Dutrouz on? -Etkö tunne häntä?
Hän on isoisän ystävä. He eivät olleet nähneet 40 vuoteen.
Nähdään sitten huomenna. -Huomiseen.
Taas te.
Päivää, herrat. -Siskosi on hurmaava.
Ei hän ole siskoni vaan tyttäreni.
Sain ensin kaksoset. He ovat tosin aivan erilaiset.
Paljon myöhemmin sain Bouboun. -Toisen miehen kanssa.
Älkää. En ole pilailutuulella. -Emme mekään. Olemme pulassa.
Kuinka niin? -Tytöt ottivat hatkat.
Ne, jotka näit aamulla. Heidän esityksensä on kovin pidetty.
Sitä eksoottista tanssiako? -Juuri sitä.
Nyt olemme liemessä. -Täällä ei kukaan osaa sitä.
Muutkin tanssit käyvät. -Voisivatkohan tyttäresi auttaa?
Tyttärenikö? Tuskin. -Hehän osaavat tanssia.
Delphine tanssii. Solange pääasiassa säveltää musiikkia.
Eivät he kuitenkaan suostu. Olen ihan varma.
He eivät jää tänne, vaan lähtevät ensi viikolla Pariisiin.
Mitä saisi olla? -Kaksi lasia valkoviiniä.
Voimmehan aina kysyä. -Miksikäs ei.
Niin. Riskejä on otettava.
Voi sentään.
Taas yksi Bouboun pila.
Siinä hän on. -Onko hän ihannenaisesi?
Tunsin joskus erään naisen, joka muistutti häntä.
Nainen oli tanssija, mutta siitä on 40 vuotta aikaa.
Hän oli ruskeaverikkö, ja hiukset olivat lyhyet.
Ei hän sitten ollut samannäköinen. -Ei oikeastaan.
Pientä yhdennäköisyyttä kuitenkin. Mutta en tunne häntä.
Rochefortista ei löydy hänen kaltaisiaan.
Olen etsinyt kaikkialta, ympäri maailmaa.
Balilta ja Limasta, Tyynenmeren saarilta.
Vuorilta ja laaksoista, sulokkaista katseista.
Kaikkialta olen etsinyt ja toivoa yllä pitänyt.
Hän olemassa on ja korvaamaton.
Hän jossain tuolla on ja haluttavampi on-
kuin tuhat alastonta naista tuhansissa unissa.
Olen kiertänyt maailman ja etsinyt kaikkialta.
Onko hän nyt kaukana vai aivan selän takana?
Tiedän vain, että hän jossain on.
Onko hän tyttö tavallinen-
vaiko kuninkaallinen? Onko hän filmitähti-
vai kukkakauppias vaatimaton?
Jonain päivänä on hän mun.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
Hyvä. Kiitos tästä päivästä. -Hei hei.
Tapasin elämäni miehen. -Missä?
Kadulla. -Kerro lisää.
Kävin hakemassa Bouboun koulusta. Hän kiukutteli, polki maata jalalla.
Kaiken keskellä hän alkoi riehua ja heitti laukkunsa keskelle katua.
Jouduin polvistumaan pyörien sekaan, kun keräsin kyniä ja vihkosia.
Pian kuulin äänen kovin miellyttävän. Nostin katseen, mies oli viehättävä.
Ääni soljui korvaani kuin kevättuuli.
Se hyrisi kuin mehiläisten leikki.
Kohtasin katseen, joka otti omakseen.
Olin täysin lamaantunut, aivan hullaantunut.
Hän oli tumma ja terävä-älyinen. Päässä muutama hius hopeanvärinen.
Onkohan hän runoilija vaiko pappi? Päässäni konsertto soi.
Katseemme pitkäksi aikaa kohtaa.
Kumpikin kuin lumottuna.
Boubou odottaa, ihmiset kulkevat.
Aika meidän idyllimme ikuistaa.
On mentävä, vaikka jäädä haluaisin. Komistus jo nousee lähteäkseen.
Sitten pehmeästi toteaa hän mulle: "Alushame näkyy."
Siinä kaikki.
Onko hän kaukana vai aivan selän takana?
Hänet varmasti tapaan, sillä hän jossain on.
Sanoi järki mitä vain, sydän on ehdoton.
Se kulkee omaa polkuaan. Mä olen voimaton.
Hän oli varmaan ulkomaalainen tai turisti.
Miten niin? Puhuiko hän aksentilla? Oliko hänellä kamera?
Miksi luulet häntä amerikkalaiseksi? -Ulkomaalaiseksi.
Eivät kaikki ole amerikkalaisia. -Useimmat turistit ovat.
Voi luoja. Onko se hän?
Jules ja Jim. -Terve.
Taas te. Tunnetko heidät?
Olemme tavanneet. -Älkää siinä seisoko. Minä jäädyn.
Mitä haluatte? -Äitinne Yvonne...
Riittää. -Anna heidän puhua loppuun.
Äitinne sanoi, että lähdette ensi viikolla Pariisiin.
Ja että tarvitsette kyydin. -Miten niin?
Pääsette meidän kyydissämme. -Kuorma-autossako?
Siellä on nukkumapaikat. -Sepä hienoa.
Olemme vakavissamme. -Niinpä niin.
Oliko muuta? -Halusimme tehdä tarjouksen.
Mutta emme ovensuussa. -Ottakaa sitten tuolit.
No? -Kerro sinä. Se oli sinun ideasi.
Sinä olet pomo. -Meillä ei ole kiire mihinkään.
Selvä. Haluaisimme piristää kojuamme huomisilla festivaaleilla-
ja ajattelimme... Se oli tosin Billin idea.
Ajattelimme, että te voisitte tanssia. Jotain iloista.
Tanssiako? -Pitävät meitä strippareina.
Selvästi. -Tanssijamme jättivät meidät pulaan-
ja tarvitsemme... -Jonkun tuuraamaan.
Niin juuri. -Kiinnostaisiko teitä?
Ei varsinaisesti, mutta voimme miettiä asiaa.
Olemme kovin kiireisiä. -Tarkoittaako se kyllä vai ei?
Mitä mieltä olet? -Haluaisimme jotain iloista.
Niinhän te sanoitte.
Kävisikö tällainen?
Hampurin satamassa, kadulla sateisella-
kolme merimiestä ja rakkaus, neljä eksynyttä sielua.
Ovat juhlatuulella, kun kolme naista kohtaavat-
nämä neljä sielua kadulla sateisella.
Hampurin satamassa kolme merimiestä Jaavalta-
puhuvat rakkaudesta ja sen suuresta lumosta-
ikään kuin siihen hintaan tytöt satamakaupungin-
antaisivat merimiehille sen suuren rakkauden.
Mitä piditte?
Se oli kovin synkkä. -Ja vanha.
Merimiehet ja laivat saavat riittää.
Meni perille. Lauletaan meidän laulumme.
Olemme kaksoset, myös tähtimerkiltä sellaiset.
Do-re-mi-fa-do-si Si-do-re-mi-mi-mi-si-la
Meillä on järki kohdallaan. Nokkeluus aina palkitaan.
Re-mi-fa-sol-re-do Do-re-mi-fa-fa-do-si
Suokaa meille onnea ja pienenpientä toivoa.
Lisätkää mukaan sydäntä ja ripaus älykkyyttä.
Tuokaa iloisuutta ja elämän ihanuutta.
Esittäkää lauluja ja pieniä hullutuksia.
Millaista tanssia? Klassista vai modernia?
Vaiko kauniita, romanttisia tahteja?
Haluatteko Mozartia? -Vai ehkä Stravinskia?
Haluatteko Johan Sebastian Bachia? -Tai Bogoslovskia?
Entä Louis Armstrongia, Ellingtonia?
Count Basieta tai Hamptonia?
Ehkä kuulla haluattekin-
Michel Legrandia?
Laulakaa rakkaudesta tai vihasta. Laulakaa suurella tunteella.
Päivällä lauletaan ja yöllä tanssitaan.
Lauletaan elämänilosta, sateesta ja auringosta.
Meidät hurmatkaa. -Meitä innoittakaa.
Nautitaan auringonpaisteesta. Nauru nyt raikua saa.
Kaupunki kauniiksi koristetaan-
ilolla ja riemulla.
Miksi väität vastaan? Miksi torjut käden, jonka ojennan?
Jonain päivänä vielä olet mun, ja draamaa elämääsi tuon.
Miksi valehtelin Tyynestämerestä ja meksikolaisesta?
Siitä murhetta on turha joka päivä kantaa.
Miksi rakkaudesta luovuin?
Kuinka ylevää harmoniaa tämä säe kuvastaa.
Do-la-si-do-sol-si-la-la-do-do-fa-fa
Missä ovat ne kauniit kätöset-
jotka nämä sävelet kirjoittivat?
Ehkä jonain päivänä hänet nähdä taas saan.
Miksi hakea rakkautta rannalta tropiikin-
kun sitä löytyy rannalta Atlantin?
Onko tämä taiteilijan elämää?
Voiko sattumalta käydäkin niin-
että löydän rakkauden päivänä, jolloin lähden?
Kiihkoa, toivoa, rakkautta, hulluutta.
Älyä ja elämän ihanuutta.
Kiihkoa, toivoa, rakkautta, hulluutta.
Älyä ja elämän ihanuutta.
Kiihkoa, toivoa, rakkautta, hulluutta.
Elämäniloa.
Kiihkoa, toivoa, rakkautta, hulluutta.
Älyä, onnea ja elämäniloa.
LAUANTAIAAMU
Terve. -Hei.
Oletko yksin? -Boubou on koulussa. Isoisä nukkuu.
Oletko lähdössä? -Minulla on kaksi päivää vapaata.
Menen vanhempieni luo Nantesiin, en sentään Sambesiin.
Oletpa hassu.
Ottaisin oluen. -Tulee.
Palaan maanantaina. Sitten pakkaan ja hyvästelen Rochefortin.
Päivää. -Päivää.
Kuule. Linnan lähistöllä on tapettu joku nainen.
Pélagie Rosier löytyi aamulla paloiteltuna pajukorista.
Hän oli entinen kauneuskuningatar ja tanssija.
Hän oli 60-vuotias ja taiteilijanimeltään Lola-Lola.
Hän keräsi salit täyteen ja suosionosoitukset raikuivat.
Murhasta on avattu tutkinta, mutta poliisi vaikenee.
Kaikki vihjeet tutkitaan, kunnes tekijä vangitaan.
Sanooko Lola-Lola sinulle jotain? -En tunne ketään tanssijaa.
Josette tulee.
Päivää. -Kylläpä kesti.
Poliisi pysäytti minut, kun olin vienyt Bouboun kouluun.
Liikkeellä on sadisti: joku hullu naisen murhasi.
Teko oli pelkurimaisen paha. Murha-aseena oli kirves tai saha.
Nainen oli leikelty osaavasti, ja palat aseteltu harkitusti-
oikeaan asentoon jalat alimmaisiksi. -Lopeta! Hirveää.
Sanotaan, että tutkinta etenee ja pelko on turhaa.
Käyn katsomassa ja hyppään sitten junaan.
Hän lähtee Nantesiin.
Nähdään maanantaina. -Hyvää matkaa.
Kuinka hirveä murhaaja. -Samalla myös harkitseva.
Tähän ei voi jäädä. Jatkakaa matkaa. -Käytöksenne on-
hyvin häiritsevää. -Emme haluaisi väkivalloin käskeä.
Verta oli tähän asti. -Hän oli pieni valkohapsinen vanhus.
Suorastaan hirvittävää. -Pidän vain vaaleaveriköistä.
Kiitos vain, herraseni.
Ethän pahastu. Pidän vaaleaveriköistä-
mutta en punaisten hiusten vuoksi ketään veitsellä paloittelisi.
Et kai sentään ole murhaaja? -En sentään. Entä itse?
Pidän musiikista. Sitä opetan. -Minä taas maalaan tauluja.
Minulla on eräs päämäärä: etsin naista ihanteellista.
Maalasin hänestä kuvan. Tule sitä katsomaan-
niin tutustua voidaan. -Hupsu Maxence.
Miten voit tietää nimeni? -Äidiltäni kuulin nimesi.
Eilen sinut kahvilassa näin. Olen Solange Garnier.
Olet toinen kaksonen. -Voisit olla ystävällinen.
Mihin olet menossa? -Junalla Nantesiin matkustan.
Nantesiin, en Sambesiin. Eikö yhtään naurata?
Olipa heikkoa huumoria. -On turha mulle kiukutella.
Hei sitten, Solange.
Anteeksi, herrasein. Etsin mutta millään löydä en-
pianokauppiasta... -Auttaa osaa en.
Olen taiteilija vain. Pianon sijaan värejä käytän ain.
Pidän musiikista, mutta myös taide mulle iloa tuo.
Kerron, mitä ajattelen: meillä hyvä tuuri käynyt on.
Mun kiirehtiä pitää. Muuten juna jättää.
Matkustan Nantesiin.
Hän matkaa Nantesiin. Hauska heppu oli niin.
Anteeksi, neitonen. Olen kauhea rikollinen.
Sallikaa mun auttaa. Eihän sattunut?
Ei laisinkaan, mutta jos kiire on-
pärjään kyllä yksin. -En haluaisi vaivata.
Etsin kaikkialta miestä nimeltä Simon Dame.
Hän pianoja täällä myy.
Mikä nimi onneton. -Hieno mies hän silti on.
Siltikin se mua naurattaa. -Mennään asiaan.
Tiedän kyllä sen: nimi kuten kasvot peittää totuuden.
Tyhjäpäältä näytän, mutta älyä on.
Kun kova kiire on, olen aivan toivoton.
Pohjimmiltani kuitenkin herttainen.
Hups, jo meinasin unohtaa: pianokauppaan tienne johtaa.
Vasemmalle ja kahdesti oikealle.
Näkemiin sitten. -Kiitos avusta, kaunis neitosein.
Näkemiin. -Minun täytyy jo kiiruhtaa.
Hei, pikkuveljeni. Mikä tämä on? -Pieni reikä vain.
Mitä siinä on? -Esiintymisasumme.
Asut kuningattaren.
Näytä minulle. -Ne varmasti sopivat meille.
Onpä säihkyvää. -Tahdon syötävää.
Mennään, mutta odota hetki.
Ehkä hutsuilta näytämme näissä. -Hassua. Sitä en edes ajatellut.
Päivää.
Miten voin auttaa? -Etkö tunnista minua?
Täytyy myöntä, että...
Andy! Kuinka anteeksiantamatonta minulta.
Varsinkin, kun ajattelen sinua usein ja juuri eilen kirjoitin sinulle.
Olenko muuttunut paljon? -Et yhtään.
En odottanut näkeväni sinua täällä niin monen vuoden jälkeen.
Kymmenen vuottako siitä on? -Niin. Kymmenen.
Täällä on mukavaa. Oikein rauhallista.
Asutko yksin? -Asun.
Entä Yvonne? -Hän ei koskaan palannut.
Mikä suo minulle tämän kunnian? -Konsertoin Euroopassa.
Eilen olin Pariisissa ja tulin ajatelleeksi sinua.
Kuulin sinun olevan täällä, joten lähdin matkaan.
On todella mukava nähdä. -Niin on.
Ihailen työtäsi. Uskomatonta menestystä. Todella hienoa.
Se oli kyllä odotettavissa. Lahjakkuutesi näkyi jo koulussa.
Tiesit, mitä halusit, ja otit sen. -Totta.
Nuorena maailman valloittaa halusin.
Vain nuotteja ja sävellajeja rakastin.
Pianosoinnut minulle iloa toivat.
Fortissimot elämään sisältöä loivat.
Sinfoniasta olisin veljeni myynyt-
ja melodiasta isäni pettänyt.
Musiikki oli elämäni, ja tähän päivään asti-
ei mielessäni ollut tilaa muille.
Olen saavuttanut kaiken, minkä halusin:
menestyksen, taidot ja rikkaudet.
Minua ylistetään ja palvotaan-
muiden yläpuolelle nostetaan. Tyhmyys minua masentaa.
Olisin aidoista rikkauksista taistella halunnut-
pienestä hellyydestä kaiken pois antanut.
Rakkautta kaipasin ja sen vihdoin löysin-
kun tämä neito tielleni osui.
Onko hän nyt kaukana vai aivan selän takana?
Hänet näin vain kerran, mutta jossain hän on.
Onko hän siveellinen vaiko iloluontoinen?
Syntyperällä ei ole väliä. Itse kirjoitan sävelmiä.
Rakkaus kulkee omia polkujaan.
Oletko pettynyt ja rakastunut?
En pettynyt. Rauhaisa ja rakastunut.
Koska olet rakastunut, jäät varmasti Rochefortiin.
Konsertoin huomenna Pariisissa, mutta palaan ensi viikolla.
Haluan löytää sen naisen.
Ehkä tunnet hänet. -Täällä on paljon kauniita naisia.
Selvä se...
Sanoit kirjoittaneesi minulle. -Niin. Erään ystävättären pyynnöstä.
Hän on ihailijasi ja haluaisi tavata sinut. Hän säveltää.
Voisitko auttaa häntä? -Oletko rakastunut?
Ehkä. -Onko hän kaunis? Hyvä.
Olen todella iloinen, että tulit. -Kuuntele ja sano mielipiteesi.
Olen kuullut sen aiemmin.
Eikö olekin kaunista? -Todella.
Olen kuullut sen jossain. Missä se oli?
Onpa outoa. Missä konserttoni on? -Näin sen aamulla kotona.
Se oli täällä huulipunan ja silmälasikotelon välissä.
Iltaa. -Subtil Dutrouz.
Tunnettehan toisenne? Istu alas.
Neitosia en taidakaan tuntea.
Olenhan kertonut. He ovat tyttäreni.
Olemme varmaan tavanneet. -Muistaisin kyllä.
Nämä kasvot olen jossain nähnyt. Ehkä neidillä on kaksoisolento.
Delphine on tanssija. -Erehdyin varmaan.
Solange on lahjakas muusikko. Tulit juuri oikeaan aikaan.
Tässä veitsi. Saat kunnian leikata kakun.
En taida osata. -Oletpa vaatimaton.
Yritän sitten parhaani. -Ole hyvä, Dutrouz.
Olisipa Maxence täällä. -Hän on lomalla perheensä luona.
Sanoi menevänsä Nantesiin, ei sentään Sambesiin.
Todella mautonta.
Kuka tämä vitsiniekka on? -Eräs taiteilija.
Hän on armeijassa ja maalaa muotokuvia.
Hänkö minua rakastaa? -Vain Luoja tietää.
Malja rakkaudelle ja menestykselle.
Vanhoille ajoille. Tutustuimme Thessalonikin ilmavoimissa.
Me tutustuimme Cherbourgin satamassa.
Hän oli räkäkännissä ja lensi ulos baarista.
Joskus elämä heittelee. Olin työtön, pennitön ja humalassa.
Tylsä tarina. -Oletpa nenäkäs.
Älä rapsuta. -Teen, mitä haluan.
Laita kädet pöydälle. Älä juo noin. Olet mahdoton.
Olemme aivan varmasti tavanneet. -Emme ole. Turha väittää.
Kertoisitko tarinan loppuun.
Cherbourgissa elämä oli synkkää. Maleksin ympäri kaupunkia-
oltuani puoli vuotta troolarilla.
Tunsin Cherbourgissa parturi Aimén. Hän nai rouva Desnoyerin-
lesken Toursista. Tai sittenkin Orléansista.
Hän oli entinen tanssija ja yhden lapsen äiti.
En tunne häntä.
Hän tulikin Nantesista. -Saisinko huomenna jäätelöä?
Saat, mutta ole hiljaa.
Olisipa jotain viihdykettä.
Esittäisittekö pätkän huomisesta numerostanne?
Ei ole musiikkia. -Minulla on vetämätön olo.
En ole nähnyt esiintymisasujanne.
En tule huomenna festivaaleille.
Kahvilan on oltava auki sunnuntaina. Jään tänne.
Oletko lähdössä, Dutrouz? -Kaikki loppuu aikanaan.
Meidänkin on mentävä. Aikainen herätys.
Älkää turhaan nousko.
Hyvää illanjatkoa. -Näkemiin.
Hei ja hyvää yötä. -Hei hei.
Boubou on nukahtanut. -Varmasti. Hän joi koko pullollisen.
Nukkumatti teki virheen ja heitti Boubolle samppanjahiekkaa.
Hyvää yötä, äiti. -Hyvää yötä.
Hei sitten. -Hei ja hyvää yötä.
Heippa. -Hei hei.
Mitenköhän saan tämän yläkertaan?
SUNNUNTAI
Ajakaa! Ajakaa mukavasti, kuin siivillä!
Unohtakaa väsymys ja murheet! Joka makuun ja kukkarolle!
Toinen silmä on isompi. -Näytä. Ihan hyvä.
Hansikkaani on kadonnut.
Nyt on teidän vuoronne. -Minulla on vain yksi hansikas.
Kiirehtikää.
Meillä on kunnia esitellä:
Kuuluisat Garnierin sisarukset!
Kun kesästä jää enää muisto vain-
ja lehdet maahan putoaa-
kun synkkä on ilma ja kuollut maa-
mieli on haikeana.
Voit kesän muiston säilyttää-
kun talvi kaiken jäädyttää-
kun sydän jäätynyt on. Rakastetaan!
Elämää, kukkasia, naurua ja itkua.
Päivää, yötä, aurinkoa ja sadetta.
Talvea, tuulta, kaupunkeja ja peltoja.
Merta, taivasta ja koko maailmaa.
Kun rakkaudestamme jää muisto vain-
kun sydämein särkynyt on-
kun synkkä on olo ja surettaa-
mieli on haikeana.
Voit rakkauden uudelleen herättää-
kun sydän tyhjä ja raskas on-
kun ikävä päivän täyttää. Rakastetaan!
Elämää, kukkasia, naurua ja itkua.
Päivää, yötä, aurinkoa ja sadetta.
Talvea, tuulta, kaupunkeja ja peltoja.
Merta, taivasta ja koko maailmaa.
Kun onni uusi on löytynyt, ja sydän on kokonainen-
kun rakkaus suuri on täyttynyt-
kesä on sydämessäin.
Kun ilo uudelleen löytyy-
kesä uudelleen alkaa-
ja rakkaus kukoistaa. Lauletaan!
Elämästä, kukkasista, naurusta ja itkusta.
Päivistä, öistä, auringosta ja sateesta.
Talvesta, tuulesta, kaupungeista ja pelloista.
Merestä, taivaasta ja koko maailmasta.
Elämästä, kukkasista, naurusta ja itkusta.
Päivistä, öistä, auringosta ja sateesta.
Talvesta, tuulesta, kaupungeista ja pelloista.
Merestä, taivaasta ja koko maailmasta.
Kukkasista. Naurusta.
Sateesta. Merestä.
Taivaasta. Ja koko maailmasta.
Kylläpä jännitti. -Se meni ihan hyvin.
Puku meinasi aueta.
Joku kaveri haluaa tavata sinut. Delphinen.
Kuka se on? -En tiedä.
Ainakin ihmiset taputtivat. -Se ei ollut eksoottista mutta upeaa.
Vai niin.-Soittakaa sitten eksoottisille tanssijoillenne.
Ai sinä. -Petyitkö?
Kyllä.
Näin esityksenne. Olet edistynyt paljon.
Mitä muuta? -Voisin tehdä sinusta tähden.
Tule kanssani Pariisiin. Tuollainen kaunis tyttö...
Tarvitsee sinunlaisesi miehen. -Rakastan nokkeluuttasi.
En halua enää nähdä sinua. -Kadut sitä vielä.
Kerro taiteilijastani.
Hänet lähetettiin Saksaan. Minun pyynnöstäni.
Hyvää iltaa. -Iltaa.
No hei.
Sisareni Delphine. -Iltaa.
Se oli upeaa. Todella hienoa.
Lähdetkö huomenna? -Kyllä. Pääsemme heidän kyydissään.
Näin eilen Andyn. Hän tuli tänne tapaamaan minua.
Hän palaa Pariisiin, mutta löysi täältä rakkauden.
Se on pitkä tarina.
Puhuin hänelle sinusta. Voit tavata hänet Pariisissa.
Kiitos. Todella ystävällistä.
Mitä pienistä.
Näkemiin sitten. -Näkemiin.
Hei. -Hei hei.
Onnea matkaan.
Jäättekö siihen? -Häiritsemmekö?
Vaihdamme vaatteet. Kääntykää selin.
Meillä on kerrottavaa. -Antaa tulla.
Vedetään verho eteen.
Kertokaa sitten.
Olette meille rakkaita. -Niin tekin meille. Vai mitä?
Niinpä. -Antaisitko farkkuni?
Tässä, rakas. -Miten niin rakas?
Olemme rakastuneet teihin.
Lyhyesti sanottuna: haluamme maata kanssanne.-Mitä?
Mehän rakastamme teitä. -Siksi tarjositte kyytiä.
Menemme junalla.
Olettepa te herkkänahkaisia.
Teidänlaisenne kyllä tunnetaan.
Aina samat jutut, samat tavat tutut.
Miehet meitä houkuttelee hotellihuoneeseen.
Ei koskaan "sua rakastan". Ei koskaan "sua odotan".
Ei koskaan rakkausrunoja, joita ennen lausuttiin.
Aina sama sävel, samat seikkailut.
Aina pelkkää ilonpitoa vain. Miksi niin?
Ei koskaan tunteita. Ei koskaan romantiikkaa.
Ei koskaan suuria hetkiä tai lyriikan ihmeitä.
Aina vain kiireinen, suhde niin pikainen.
Aina taas jätetty, kun päivä valkeaa.
Aina kuolee rakkaus. Aina hiipuu roihahdus.
Aina jo jossakin uusi ovi aukeaa.
Miksi meitä jahtaatte ja sänkyyn haluatte?
Miksi niin teette, mutta häitä emme saa?
Miksi vain murjotatte? Miksi meitä moititte?
Tämän päättää voisimme suloiseen suukkoseen.
Sopiiko?
Sopii.
Tuletteko kuitenkin kyydissä? -Jos lupaatte käyttäytyä.
Yritämme. -Sitten tulemme.
Nähdään täällä keskipäivällä. -Huomiseen.
Aina sama tarina. Aina meidät hylätään.
Aina vastaus kielteinen, ei koskaan myönteinen.
Aina samat lupaukset. Aina "heti huomenna".
Aina epäonnea. Näytämme hölmöiltä.
Miksi...
MAANANTAIAAMU
Postia! -Hei.
Kiirehtikää, ettette myöhästy.
Vauhtia, Boubou.
Kiireesti. -Hei hei, äiti.
Huomenta, Yvonne. -Huomenta.
Kahvi. -Laita kaksi.
Lähdettekö jo? Tulevatko tyttäreni mukaan?
Tapaamme täällä keskipäivällä. -Olkaa varovaisia.
Menikö festivaali hyvin? -Erittäin.
Miten tyttäreni pärjäsivät? -Loistavasti.
He ovat päässeet etusivulle. Kuvakin on.
"Garnierin kaksoset vievät kaksoisvoiton."
Mitä se tarkoittaa?
En minä tiedä. -En minäkään.
Katso. Dutrouz!
"Sadisti kätki murha-aseen kotiinsa."
On se Dutrouz. Ilman z-kirjainta. Tästä hän kyllä suuttuu.
Jos hän on vielä yhtenä palana. -Dutrouz. Ajatella.
Mennään. Käymme hotellilla ja tulemme sitten tänne lastaamaan auton.
Dutrouz. Hän ei halunnut leikata kakkua.
Mikä konna. Yvonne. -Yvonne.
Hei sitten. Hyvää matkaa.
Jos tulette joskus Rochefortiin, poiketkaa täällä. Hei hei.
Huonosti menee.
Dutrouz. Se paskiainen.
Jo puoli kaksitoista. Voi ei. Solange!
Tulin tunnille. -Koulu on suljettu.
Kuka se oli? -Dumontin tyttö halusi tunnille.
Tähän aikaanko? -Kello on puoli kaksitoista!
Unohdin peruutta tunnit. Emme ole ikinä valmiita ajoissa.
Minun on haettava Boubou. Miten muka ehdin?
Käyn hyvästelemässä äidin, kun sinä haet Bouboun.
Mitä etsit? -Konserttoani. Sitä ei löydy mistään.
Tämä on katastrofi. -Osaat sen ulkoa.
Niin, mutta kiukuttaa.
Jospa he tosiaan rakastavat meitä. -Ketkä?
Kyyditsijämme. -Enpä tiedä.
He ovat suloisia. -Niin ovat.
Entä sinun ulkomaalaisesi? -Poissa. Ehkä näin vain unta.
Entä taiteilijasi? -Hän on Saksassa.
Odotatko vieraita? -En. Nyt olemme todella myöhässä.
Solange. Sinun on nyt tultava.
Minne? -Liikkeeseeni.
Andy tuli takaisin ja odottaa sinua. Nyt heti.
Olemme jo myöhässä ja haen vielä veljeni koulusta.
Päivää. -Hei. Hänhän voi hakea Bouboun.
Siitä olisi apua. -Tietysti.
Pojan nimi on Boubou. Hän on punatukkainen.
En voi millään mennä. Olen liian hermostunut.
Tapaan hänet Pariisissa. -Mene nyt.
Mene vain. -Minä tärisen. Aivan hullua.
Minä sitten lähden. -Näkemiin.
Näkemiin.
Terve.
Etkö edes tervehdi? -Maxence!
Näytätpä erilaiselta siviilissä.
Olen vapaa. Nyt alkaa elämä.
Luulin, ettet pääsisi kaiken tapahtuneen jälkeen.
Minkä? -Kaikkialla menee huonosti.
Dutrouz voi olla pessimisti, mutta et kai sinä?
Hänestä juuri on kyse. Lue.
Hän on se sadisti. Se oli intohimorikos.
Nainen torjui hänet 40 vuoden ajan, mutta se ei anna syytä tappamiseen.
Nainen merkitsi hänelle liikaa.
Dutrouz... Minun on mentävä.
Menetkö Pariisiin? -Menen.
Ehkä tapaat siellä tyttäreni.
Olen tavannut jo toisen heistä. Solangen.
Entä ihannenaisesi? -Se saa jäädä ensi kertaan.
Jätin tauluni ateljeehen. Voit käydä katsomassa sitä.
Hei sitten, Yvonne.
Hei hei.
Hei, äiti. -Olette siis lähdössä?
On korkea aika. -Eikö Solange tule hyvästelemään?
Tulin meidän molempien puolesta.
Hän ei varmaan hae veljeään. -Se on hoidossa.
Solangen ystävä herra Dame hakee Bouboun. Onneksi.
Sanoitko herra Dame? -Simon Dame.
Tyhmä nimi mutta mukava mies. -Minun pitää mennä.
Isoisä nukkuu. Odota tässä. -En minä voi.
Minua odotetaan.
Palaan ihan kohta. -Yvonne!
Onko lehti tullut? Kuuletko?
Unohdin kassini. Heippa!
Onko siellä joku?
Ulkomaalainen. -Mikä ulkomaalainen?
Oletko sinä Andy? -Olen.
Mistä löysit partituurin? -Kadulta.
Etsin sitä kaikkialta. -Ja minä sinua.
Boubou! -Yvonne!
Voi, Simon. -Yvonne. Oliko Meksikossa hienoa?
Oli. Oikein hienoa.
Mihin olet menossa? -Pariisiin.
Tule minun kyydissäni. Ajan sinne neljässä tunnissa.
Ei minulla ole kiire. -Unohda se taiteilija.
Matkustan vaikka Saksaan. Löydän kyllä hänet.
Onnea matkaan. -Kerro, missä hän on.
Hän on Pariisissa. "Pieni kaupunki niille, jotka rakastavat suuresti."
Kohtaat hänet varmasti leveällä bulevardilla.
Vauhtia nyt. -Eikö Solange ole täällä?
Syyttäköön itseään. -Meidän piti tavata keskipäivällä.
Kello on jo puoli yksi. Kyytiin nyt. -Odottakaa hetki. Tuolla hän on.
Se on Josette. -Odottakaa minua.
Ottakaa minut mukaan. Haluan nähdä pääkaupungin.
Kuljemme paikasta toiseen, halki maiden ja merien.
Sinne tänne matkustamme ja tien päällä elää saamme.